![“ро¤нда Ћютера](../../graphic/ukrlc_logo1.gif)
—айт душпастир¤ ѕавла
ѕропов≥д≥ пастир¤ ќлександра —≥машко
“ексти: ≤в.12:12-19 ; ‘ил.4:4-9
ћ≥сце: Ћьв≥в
"¬≥таймо Ќебесного ÷ар¤"
(пропов≥дь душпастир¤ ќлександра —≥машко)
ј другого дн¤, коли безл≥ч народу, що з≥бравс¤ на св¤то, прочула що
до ™русалиму надходить ≤сус, то вз¤ли вони пальмове в≥тт¤, ≥ вийшли назустр≥ч
…ому та й кричали: Уќсанна! Ѕлагословенний, хто йде у √осподнЇ ≤м`¤! ÷ар ≤зрањл≥в!Ф
≤сус же, знайшовши осл¤, с≥в на нього, ¤к написано: УЌе б≥йс¤, дочко —≥онська!
ќто ÷ар тв≥й ≥де, сид¤чи на осл≥ молодому!Ф ј учн≥ …ого спочатку того не
зрозум≥ли були, але, ¤к прославивсь ≤сус, то згадали тод≥, що про Ќього було
так написано, ≥ що цеЇ вчинили …ому. “од≥ св≥дчив народ, ¤кий був ≥з Ќим,
що ¬≥н викликав Ћазар¤ з гробу, ≥ воскресив його з мертвих. „ерез це й зустр≥в
натовп …ого, бо почув, що ¬≥н учинив таке чудо. ‘арисењ тод≥ м≥ж собою казали:
У¬и бачите, що н≥чого не вд≥Їте: ось п≥шов увесь св≥т усл≥д за Ќим!Ф(≤в.12:12-19)
Ѕлагодать √оспода нашого ≤суса ’риста зо вс≥ма вами! јм≥нь.(‘ил.4:23)
—ьогодн≥ ¬ербна Ќед≥л¤, ≥ ви можете побачити на вулиц¤х нашого м≥ста
людей, що нестимуть в руках г≥лочки верби, йдучи до христи¤нських храм≥в чи
повертаючись додому п≥сл¤ служби Ѕожоњ. ¬они несуть ц≥ г≥лочки до своњх будинк≥в,
щоб прикрасити своЇ житло.
ўороку, в нед≥лю, за тиждень до ѕасхи, багато христи¤н дотримуютьс¤
таким чином церковноњ традиц≥њ, ¤ка була започаткована на згадку про славний
в`њзд нашого √оспода ≤суса ’риста до ™русалиму.
Ѕо коли ≤сус останн≥й раз у своЇму земному житт≥ пр¤мував до св¤того
м≥ста, щоб в≥ддати там —воЇ житт¤ за гр≥хи ц≥лого св≥ту, …ому назустр≥ч вийшла
безл≥ч народу, рад≥сно в≥таючи ’риста, тримаючи в руках пальмове в≥тт¤, сп≥ваючи
та викрикуючи в≥рш≥ ≥з 117-го псалма, ¤ким зазвичай в≥тали цар≥в- переможц≥в:
Уќсанна! Ѕлагословенний, хто йде у √осподнЇ ≤м`¤! ÷ар ≤зрањл≥в!Ф Ц лунало
з ус≥х бок≥в.
ўоб ¤кнайкраще вшанувати ≤суса, люди зн≥мали з себе верхн≥й од¤г ≥ постел¤ли
на дорогу, по ¤к≥й њхав ≤сус, сид¤чи верхи на молодому осл≥. ¬они зр≥зали
в пол¤х кв≥ти, зелень, ≥ разом з пальмовим в≥тт¤м встел¤ли ними кам`¤нисту
дорогу, щоб ÷ар ≤зрањл≥в м≥г в`њхати до ™русалиму ¤к по м`¤кому, зеленому,
запашному килиму.
–ад≥сн≥ вигуки, рад≥сн≥, усм≥хнен≥, щаслив≥ обличч¤, сповнен≥ щаст¤
≥ над≥њ оч≥ сотень а тис¤ч людей. ≈йфор≥¤ охопила так багато народу, що коли
≤сус ув≥йшов до ™русалиму, то, - ¤к пише св. ћатв≥й, - здвигнулос¤ ц≥ле м≥сто,
питаючи: У’то це такий?Ф ј народ говорив: У÷е пророк, - ≤сус ≥з Ќазарету √ал≥лейськогоФ.
яким непод≥бним до ≥нших був цей день в житт≥ нашого √оспода. јдже дос≥,
коли ’ристос закликав народ пов≥рити в Ќього, ¤к в об≥ц¤ного ћес≥ю, - т≥льки
насм≥шки, погрози ≥ спроби вбивства д≥ставались …ому в≥д рел≥г≥йних л≥дер≥в
народу Ѕожого. Ќав≥ть …ого домашн≥ не в≥рили …ому! Ћише учн≥ та де¤к≥ уздоровлен≥
≤сусом люди, визнали …ого ¤к —ина Ѕожого, не розум≥ючи однак ≥стинноњ мети
…ого приходу в св≥т.
ўе зовс≥м недавно ’ристос уникав зустр≥ч≥ з фарисе¤ми та книжниками, обминаючи
™русалим, але сьогодн≥ ’ристос не ховаЇтьс¤. “≥льки сл≥пий м≥г не вп≥знати
ћес≥ю в цьому пророков≥ з √ал≥лењ, що њхав на молодому осл¤т≥ п≥д рад≥сн≥
вигуки натовпу. “≥льки той, хто н≥коли не читав книгу пророка «ахар≥њ, м≥г
не вп≥знати в ≤сус≥ ћес≥ю, ÷ар¤ з дому ƒавидового, —пасител¤. Ѕо ж «ахар≥¤
за 500 рок≥в до цього, надхненний ƒухом —в¤тим, ¤сно писав про цей день, що
маЇ прийти: У–ад≥й вельми, о дочко —≥ону, веселись, дочко ™русалиму! ќсь ÷ар
тв≥й до тебе гр¤де, справедливий ≥ повний спас≥нн¤, пок≥рний, ≥ њде на осл≥,
≥ на молод≥м в≥слюков≥, син≥ ослиц≥!Ф
Уќсанна! ќсанна! Ц що значить У—паси нас тепер!Ф, - лунало зо вс≥х стор≥н.
Ќарод в≥тав ћес≥ю, в≥тав ÷ар¤, в≥тав ¤к переможц¤. ¬ людей були на це причини.
—еред безл≥ч≥ народу, що з≥бравс¤ до ™русалиму, щоб св¤ткувати ѕасху, були
¤зичники ≥з √ал≥лењ та ≥нших м≥ст ѕалестини, де ≤сус вчинив багато чудес.
¬они розпов≥дали про це ≥ншим.
“акож народ, ¤кий був з ≤сусом, - ¤к пише св. ≤ван, - св≥дчив, що ’ристос
викликав Ћазар¤ з гробу, ≥ воскресив його з мертвих. „ерез це й зустр≥в натовп
…ого, бо почув, що ¬≥н учинив таке чудо.
Ќародн≥й радост≥ не було меж, напруженн¤ ≥ збудженн¤ зростали щохвилини.
«давалос¤ ось-ось засурмл¤ть в труби, зберетьс¤ в≥йсько ≥ цей чудесний ÷ар,
¤кий може нав≥ть мертвих воскрешати, поведе св≥й народ, вижене ненависних
римл¤н, оголосить себе новим ÷арем ёдейським, зас¤де на престол≥ в ™русалим≥
≥ встановить ÷арство Ѕоже на земл≥, ¤ким буде правити в≥чно —воЇю божественною
силою.
‘арисењ, ¤к≥ з≥ сторони спостер≥гали за про¤вом народноњ любови до ≤суса,
лише безпорадно розводили руками ≥ казали м≥ж собою: У¬и бачите, що н≥чого
не вд≥Їте, ось п≥шов увесь св≥т усл≥д за Ќим!Ф ¬они не знали, що лише через
чотири дн≥ багато Ц хто з тих, що своЇю одежею встел¤ли дорогу √осподев≥,
будуть кричати, стискаючи кулаки ≥ бризкаючи слиною: У–оз≥пни …ого! –оз≥пни
…ого!Ф
Ќ≥хто не знав про це з ус≥Їњ безл≥ч≥ народу, не знали про це нав≥ть учн≥
≤сусов≥, хоча ¬≥н казав њм про це не один раз. ¬они не знали, бо не хот≥ли
слухати ≥ розум≥ти слова свого ¬чител¤ про …ого майбутн≥ стражданн¤ ≥ смерть.
Ќе розум≥ли, бо думали лише про земне ≥ прагнули т≥льки земного, - до слави,
до влади, до багатства.
як рад≥ли вони, що нарешт≥ њх ¬читель зацарюЇ в ™русалим≥, нарешт≥ ≥ вони
зможуть пожити ¤к вельможн≥ в палатах царських! ¬они рад≥ли, рад≥в народ,
рад≥ло сонечко в неб≥, рад≥ли пташки, в≥таючи весну, рад≥ло усе... а ’ристос
плакав.
як пише св. Ћука: У≤ коли ¬≥н наблизивс¤, ≥ м≥сто побачив, то заплакав за
ним ≥ сказав: Уќ, ¤кби й ти хоч цього дн¤ п≥знало, що потр≥бне дл¤ миру тоб≥!
“а тепер в≥д очей твоњх сховане це. Ѕо прийдуть на тебе т≥ дн≥, ≥ твоњ вороги
тебе валом оточать, ≥ обл¤жуть тебе, ≥ поб`ють твоњ д≥ти в тоб≥, ≥ не позоставл¤ть
у тоб≥ камен¤ на камен≥, бо не зрозум≥ло ти часу в≥дв≥дин твоњх!Ф
’ристос плакав не тому, що бо¤вс¤ знущань ≥ смерт≥, ¤к≥ були попереду. √осподь
плакав, бо знав наперед долю цього народу, бачив њхню духовну сл≥поту. ≤сус
знав, ¤кий трон чекаЇ на Ќього через чотири дн≥, - дерев`¤ний хрест на √олгоф≥
м≥ж двома розб≥йниками. “≥льки один ≤сус в той день знав, що ¬≥н не збираЇтьс¤
бути тим, ким хочуть, щоб ¬≥н був ц≥ люди. ≤сус не збиравс¤ дати њм того,
чого кожен з них спод≥вавс¤.
ќсанна! ќсанна!, - лунало зв≥дус≥ль. ≤ це означало: У—паси нас тепер, визволивши
в≥д римл¤н! ќсанна! Ц спаси нас тепер, нагодувавши хл≥бом досита. ќсанна!
Ц спаси нас тепер, уздоровивши наш≥ хвороби ≥ бол¤чки! ќсанна! Ц спаси нас
тепер, вир≥шивши ус≥ наш≥ проблеми! ќсанна! Ц спаси нас тепер, давши нам славу,
владу ≥ багатство!
≤сус плакав, бо вони не знали в ого прос¤ть. Ѕо ¤кби знали, що на цьому
молодому осл¤т≥ њде сам √осподь, “ворець ¬сесв≥ту, ÷ар над ÷ар¤ми, всемогутн≥й,
в≥чний Ѕог, то х≥ба б вони просили про так≥ др≥бниц≥? ’≥ба б вони роз≥п`¤ли
…ого за те, що не отримали оч≥куваного? ’≥ба б вони в≥дмовилис¤ в≥д вес≥льного
столу у в≥чному ÷арств≥ Ќебесному заради тар≥лки супу тут на земл≥?
≤сус плакав, бо людська нев≥ра, духовна сл≥пота ≥ любов до земного не дозвол¤ли
њм бачити, що ≤сус прийшов дати значно б≥льше. ўо ¬≥н справд≥ ÷ар, але …ого
÷арство не ≥з св≥ту цього, що ¬≥н справедливий, пок≥рний а не войовничий,
повний спас≥нн¤ не в≥д ненависних ¤зичник≥в та життЇвих труднощ≥в, а в≥д гн≥ву
Ѕожого за гр≥хи людськ≥.
’ристос пок≥рно њхав на ослику на зустр≥ч зрад≥, бичуванню, плювкам, терновому
в≥нку, мукам смерт≥ хресноњ. ≤ все це щоб примирити Ѕога ≥з св≥том, зруйнувати
ст≥ну ворожнеч≥ м≥ж Ѕогом ≥ людиною, ¤ку люди збудували ≥з своњх гр≥х≥в. ’ристос
њхав до ™русалиму страждати ≥ вмирати, бо т≥льки так ¬≥н м≥г здобути дл¤
нас, людей, небесний дар в≥чного житт¤.
Ќ≥хто, н≥ друз≥, н≥ вороги не знали про це в ту нед≥лю за п`¤ть дн≥в до
пасхи. “≥льки ќтець Ќебесний ≥ ƒух —в¤тий вбер≥гали ≤суса в≥д почутт¤ жахливоњ
самотност≥ посеред рад≥сного натовпу.
Ќажаль через нашу слабку в≥ру та гр≥ховну плоть, ми часто Ї под≥бними до
тих людей, що зустр≥чали ≤суса при в`њзд≥ у ™русалим. ≤ ми просимо в √оспода
того, чого просили ≥ вони, чекаЇмо в≥д √оспода того, чого чекали ≥ вони. „асто
ми хочемо тар≥лку супу тут ≥ тепер, зам≥сть вес≥льного столу в ÷арств≥ Ќебесному.
ƒуже часто ми просимо √оспода т≥льки про земне, забуваючи просити про небесне.
ћи прагнемо до того тимчасового, що минаЇ зам≥сть дбати про реч≥ небесн≥,
духовн≥, в≥чн≥.
ѕро що ми молимось? ѕро здоров`¤, добробут, усп≥хи в робот≥ чи навчанн≥.
≤ √осподь справд≥ хоче нам це дати, але не в першу чергу. Ќайб≥льше ¬≥н хоче
благословити нас небесними дарами, такими ¤к прощенн¤ гр≥х≥в, мир з Ѕогом,
спасаюча в≥ра, бажанн¤ вивчати Ѕоже —лово, розум≥нн¤ Ѕожого —лова, духовне
зростанн¤, сила ƒуха —в¤того дл¤ боротьби ≥з спокусами та побожного житт¤.
“≥льки небесн≥, духовн≥ дари допомагають нам йти стежкою до небесного
÷арства. “ому сьогодн≥, у ¬ербну Ќед≥лю, викликуючи: Уќсанна! Ѕлагословенний,
’то йде у √осподнЇ ≤м`¤Ф, - прославл¤ймо ≤суса, нашого ÷ар¤, ¤кий своЇю смертю
перем≥г дл¤ нас саму смерть, гр≥х та ди¤вола.
–ад≥ймо, весел≥мось, рад≥сно сп≥ваймо, викликуючи: Уќсанна! —паси нас
тепер, укр≥пивши ≥ в≥р≥, ќсанна! —паси нас тепер, простивши гр≥хи наш≥, ќсанна!
—паси нас тепер, даруючи —в¤того ƒуха дл¤ побожного житт¤ та боротьби ≥з спокусами,
ќсанна! —паси нас, Ѕоже ≥ збережи дл¤ “вого ÷арства Ќебесного. «аради ≤суса
’риста!Ф
јм≥нь.
![’рест](../../graphic/cross.gif)
”крањнська Ћютеранська ÷ерква.